Ерик Симон
Марсианци, разбира се, няма

Превод от немски: Дорина Йосифова, 1986

chitanka.info

Нортън (III). В хода на работата на II международен астрономически симпозиум вчера говори известният астробиолог д-р С. Ф. Ерсън по проблема за съществуването на живот на планетите от нашата Слънчева система. С този доклад започналият в началото на тази седмица в Нортън симпозиум, за който съобщихме още в броя ни от сряда, достигна една от кулминационните си точки.

Като продължение на изложените си в многобройни публикации теории д-р Ерсън убедително показа несъстоятелността на хипотезата за съществуването на високоразвит извънземен живот в нашата Слънчева система. След това изказване излязлата напоследък „Хипотеза за извънземните“ (вж. статията ни „Отново летящи чинии?“ в брой 4/11 от миналата година) може да се счита за окончателно опровергана. Подобна информация ще намерите в следващия брой.

„Илинойс ревю“, 29. 2. 1985, с. 2

Въпреки че оттогава измина много време, все още си спомням всяка подробност. Никак не е чудно, защото докладът бе резултат от задълбочена подготовка и специални изследвания. Неуспехът му би поставил десетилетния труд под съмнение.

Тази опасност стана още по-голяма, когато малко преди това отново започна да се говори за „извънземните“. И то само защото се намериха учени, които по напълно ненаучен начин направиха от случайното съвпадение на няколко неразяснени случая неоснователното заключение, че космически кораб (!) на извънземни същества (!) бил посетил Земята! Светещата точка, забелязана през нощта срещу 14 август над Северния Атлантик, била въпросният космически кораб и когато по-късно изчезнала — „космическият кораб бил отлетял“! Радиовълните, които уловиха няколко станции, бяха изтълкувани като „сигнали от този космически кораб“, а „летящият обект“, видян предния ден над различни селища в щата Невада от напълно некомпетентни хора, беше, естествено, „приземяваща се ракета“. Да, намериха се дори специалисти, които сметнаха тези фантасмагории за възможни. А пък вестниците! „Отново НЛО над Съединените щати“, „Заплашва ли ни нашествие от Юпитер?“, „Послание от мъглявината Андромеда“, „Марсианците възвестяват приближаването на второто пришествие“, „Търговията с Марс — край на стагфлацията?“ — това са само някои от напечатаните с едри букви заглавия в различни американски списания. Но не само в Щатите, навсякъде изведнъж се появи силен интерес към проблемите на живота в Космоса, като че ли е бил нужен само един тласък[1].

Солидните, трезви учени вложиха много усилия, за да убедят както фантастите измежду специалистите, така и лаиците, че това са просто измислици. Опровергаха поотделно всяка точка от тази „хипотеза“:

Първо, „приземяващата се ракета“ е съвсем обикновен голям метеорит.

Второ, данните, получени от хората, които твърдят, че са видели обекта, в никакъв случай не могат да се приемат за точни и обосновани, следователно може да става въпрос и за оптическа измама, още повече че в цяла Невада не можаха да се намерят останки от тялото;

Трето, „сигналите“ идват вероятно от друг обект, примерно от самолет, и са видоизменени от смущения;

Четвърто, „космическият кораб“ най-вероятно е един от безбройните изкуствени спътници;

Пето, съвпадението на тези обстоятелства е случайно.

Но дори и след тази аргументация темата продължи да се обсъжда и в интерес на науката трябваше най-после да се сложи край на празните приказки за извънземните. Поставих си тази благородна цел, когато подготвях доклада си за възможностите за живот на планетите. И без преувеличение мога да кажа, че изпълних задачата си блестящо, във всеки случай противниците ми не успяха, въпреки проявената упоритост и старание, да оборят аргументите ми.

В началото казах няколко думи за несъстоятелността на хипотезата за живот в Космоса, без все пак да се изключва напълно възможността за съществуването му (може би дори разумен), като имаме предвид други, недостижими слънчеви системи. Но на нашата Слънчева система разумен живот има само на Земята и никъде другаде. Всяка форма на по-високо развит живот на други планети е напълно изключена.

Успях да го докажа със специално разработеното за тази цел физико-химико-астробиологическо вероятностно изчисление, което обосновах теоретично и след това онагледих с един пример.

По напълно непонятни за мен причини от векове наред хората се интересуват предимно от Марс. След като Скиапарели сметнал, че е видял „каналите на Марс“, „марсианците“ витаят в човешката фантазия и нищо не е в състояние да ги измени. Някои сериозни учени също твърдяха, че животът (в смисъл органична материя) ще възникне първо на Марс. До момента, в който им предложих по-добро обяснение.

С помощта на моя метод установих, че вероятността за съществуването на живот на Марс е съвсем малка, практически равна на нула. Там цари пустош и няма условия за живот. Повърхността му, подобно на лунната повърхност, представлява безрадостна пустиня, осеяна с кратери, температурата е значително по-ниска от тази на Земята, атмосферата има много ниско налягане и почти не съдържа кислород, вода също почти няма. Как при тези условия е възможно съществуването на жива материя?

Ясно е, че на Марс не може да има живот. И ако все пак предположим, че има някакви организми, те ще са вероятно извънредно примитивни форми като бактерии или други подобни. Дори това би било невероятно, а за високоразвит живот и дума не може да става. А между впрочем всеки здравомислещ човек знае, че марсианци не съществуват[2].

Продължих да доказвам твърденията си и без съмнение успях да убедя специалистите с неопровержими факти и неоспорими изводи. Уверен съм, че това оказа известно влияние при обсъждането на въпроса, дали през следващите години на Марс да бъде изпратен космически кораб с екипаж на борда. Проектът, както е известно, бе оттеглен, а с предвидените средства се строи международната обсерватория за наблюдения върху Луната[3].

За съжаление не успях да продължа започнатата работа. Докладът ме бе изтощил до такава степен, че скоро след това здравословното ми състояние се влоши и не можех да се показвам пред обществеността. Свързаните с това усилия просто не ми бяха по силите, имам предвид от физическа гледна точка.[4]

Въпреки специалните тренировки ужасната горещина и високото налягане с течение на времето стават непоносими, да не говорим да препаратите, които трябваше да взимам всеки ден, за да мога да издържа на голямото количество кислород във въздуха. А пък тази отвратителна, ужасно неудобна изкуствена обвивка, която трябваше да нося непрекъснато вместо моята хубава, здравословна, тъмносиня кожа, и да се показвам в този противен розов цвят, и която на всичко отгоре отслабваше зрението ми, защото скриваше третото око на челото — ето кое ме принуди да прекъсна работата си. Изпратиха ми заместник[5], който продължи започнатото дело и направи всичко възможно, за да забави изпращането на космически кораб на Марс. Защото несъмнено тогава още не бе назрял моментът за установяване на контакти между хората и нас, марсианците.

[1] Определена роля за това изигра също и обстоятелството, че точно тогава в ЮНЕСКО се обсъждаше изпращането на първата междупланетна експедиция с екипаж на борда, специалистите ожесточено спореха относно целесъобразността на начинанието. Б.а. ↑

[2] След като изложих и доказах всичко с финес — изводите ми бяха поместени като образци на астробиологически научни разсъждения в учебниците по астрономия, астробиология, астробиохимия, астро-биофизика, астрохимия, астроботаника, астрозоология, астрофизиохимбиология и астрогастрономия — дори най-несдържаните фантазьори разбраха, че на Марс няма нищо, ама съвсем нищо забележително и че едва ли има друга планета, толкова скучна като Марс, така че фиктивните марсианци не биха могли да съществуват и поради факта, че на такава сива и безлична планета отдавна биха измрели от скука. Б.а. ↑

[3] За фотографиране на кратерите, измерване на температурите и вземане на проби от повърхността (а Марс не предлага нищо повече за изследване) са напълно достатъчни автоматични сонди Б.а. ↑

[4] Психически докладът не ме затрудни, без всякакво усилие бих могъл да докажа, че според хората на планетата Земя не може да съществува живот. Но, разбира се, не го направих, а и защо? Б.а. ↑

[5] Ракетата му кацна, както обикновено, в пустинята в Невада. След моята аргументация цяла космическа флота би могла да кацне около Ню Йорк или където и да е — те просто щяха да я сметнат за Фата Моргана. Б.а. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.